Vă rog să deschideți din nou Bibliile noastre la capitolul 3 din Romani.
Vom continua cu studiul evangheliei lui Isus Hristos.
În ultima noastră sesiune împreună, am studiat Romani 3.23,
pentru că toți au păcătuit și au căzut scurt de slava lui Dumnezeu.
Și apoi am legat acest lucru de atributele lui Dumnezeu.
Păcatul este înspăimântător, devastator, extrem de rău,
datorită persoanei împotriva căreia este comis.
El este un Dumnezeu vrednic de toată ascultarea și lauda și onoarea și devotamentul.
Este excelența persoanei sale.
Acesta este motivul pentru care păcatul este un asemenea crime mortal, de neînchipuit.
Să vă dau un exemplu despre cum practicăm acest lucru chiar și într-un mod foarte limitat,
dar chiar și în propriile noastre culturi.
Dacă Tony și cu mine jucăm baschet într-o zi și el mă împinge din greșeală
și ma uit la Tony și în glumă, fac un pumn așa și spun,
dacă mai faci asta, o să te scot din acestă lume.
OK, acum pot face asta.
Dar dacă mă apropii de președintele Statelor Unite și fac un pumn și spun,
O să te scot din această lume, chiar în glumă, ajung la închisoare.
Din cauza poziției lui, din cauza cine este el,
acest lucru este foarte greu pentru culturile noastre să înțeleagă astăzi,
pentru că am fost învățați timp de peste două generații să nu respectăm autoritatea.
Dar păcatul este păcat.
Este o crimă de nedescris datorită excelențelor, infinita bunătate a lui Dumnezeu împotriva căruia este comisă.
Acesta este unul dintre motivele pentru care iadul este iad.
Din cauza celui împotriva căruia am comis rebeliunea noastră, vedeți că este excelența persoanei Lui.
De aceea o persoană nu poate, chiar și un credincios, să nu înțeleagă cât de oribil este cu adevărat păcatul,
dacă nu au o înțelegere biblică a valorii lui Dumnezeu, fapt care necesită să fie instruiți în mod considerabil în atribuțiile lui Dumnezeu.
Acum, să ne întoarcem și să ne uităm la asta încă o dată doar pentru un moment.
Cei mai mulți oameni nu au trecut niciodată în întreaga lor viață creștină printr-un studiu serios al atributelor lui Dumnezeu.
Acum gândiți-vă la asta. Uneori oamenii cred că biserica este slabă și că acea slăbiciune este un mister.
De ce biserica este atât de slabă?
Ei bine, să-ți dau o ilustrație amuzantă.
Dacă ai veni la mine și ai avea fruntea sângerândă, era vânătă și sângerândă și dureroasă și umflată.
Și îmi spui, Frate Paule, asta se întâmplă acum de peste un an.
Și am zis, Chiar? Și el a spus, Da, am fost la medici și ei nu știu ce e în neregulă cu mine.
Și apoi spui, Frate Paule, ești un om care se roagă.
Ai putea să te rogi doar despre asta și poate să mă observi?
Poate Dumnezeu îți va arăta ce e în neregulă cu mine.
Și eu zic, Desigur. Așa că încep a doua zi să te urmăresc.
Sunt chiar acolo la ora unu dimineața când dormi și te urmăresc.
Și când ceasul bate unu, ding, te ridici din pat, mergi la un perete de cărămidă solid și îți lovești capul de el și apoi te întorci în pat.
Fac notițe. Și apoi ceasul bate două și te ridici și mergi la perete și îți lovești capul de două ori în perete.
La ora 12 la prânz, sună de 12 ori.
Te ridici imediat și îți lovești capul de perete de 12 ori.
Ei bine, iau notițe și apoi în jur de ora nouă sau zece seara, mă apropii de tine
și îți spun asta, Uite, nu sunt doctor.
Dar cred că am înțeles problema ta.
Dacă ai renunța să-ți lovești capul de perete.
Te-aș paria că capul tău s-ar vindeca.
Bine, cam așa de evidentă este problema noastră.
În evanghelismul de astăzi, de ce suntem atât de slabi?
Nu-L cunoaștem pe Dumnezeu, nici măcar oamenii care pretind că sunt studenți ai Scripturii.
Dacă îi întreb, câți ani din viața ta ai dedicat studierii cine este Dumnezeu?
Cei mai mulți se vor uita la mine destul de nedumeriți și vor spune, păi, ani.
Nu cred că am auzit, decât câteva predici în toată viața mea despre cine este Dumnezeu.
Vezi că un popor care nu Își cunoaște Dumnezeu, cartea lui Daniel spune că este un popor
care Își cunoaște Dumnezeu.
Acela va fi puternic, va face lucruri mărețe.
Este și conform cărții Psalmilor, este cunoașterea lui Dumnezeu care ne ferește de păcat
când credem că Dumnezeu este ca noi, atunci credem că păcatul nostru nu este atât de rău.
Și așa nu doar am discutat despre depravarea morală a oamenilor, dar am pus-o în lumina lui Dumnezeu și
în lumina judecății lui Dumnezeu, că din cauza păcatului, Dumnezeu este supărat.
El este supărat în fiecare zi.
Așa ne învață Biblia.
Și mila Lui iține mânia și dezvăluirea urii și a mâniei Lui către
rău și mila Lui cheamă oamenii să vină.
Dar într-o zi, Dumnezeu nu va mai chema oamenii să vină, nici nu va ține înapoi mânia Lui.
Judecata va cădea peste pământ într-o asemenea măsură încât cei mai mari oameni ai acestei
lumi vor striga ca munții și stâncile să cadă peste ei, să îi ascundă de mânia
Mielului.
Acum, după ce a spus asta, după versetul 23, Pavel acum va vorbi despre creștin.
El va arăta un contrast mare între ceea ce eram ca păcătoși și ceea ce suntem acum
ca creștini.
Și în versetul 24, el spune, fiind justificat ca un dar prin harul Lui prin răscumpărare
care este în Hristos Isus, fiind justificat.
Acum este și altceva.
Câți oameni înțeleg cu adevărat ce înseamnă cuvântul?
Câți oameni cred că justificarea se referă pur și simplu la a fi iertat?
Dar asta nu este adevărat.
Nici măcar nu atinge vârful acestui munte mare al credinței creștine.
Ce înseamnă să fii justificat?
Ei bine, să privim ce nu înseamnă.
Nu înseamnă că în momentul în care o persoană crede în Dumnezeu, devin făcuți într-un dreptcredincios.
fiind.
Pentru că dacă ar fi fost cazul, atunci oricine ar fi crezut în Dumnezeu nu ar mai păcătui.
În momentul în care o persoană crede, justificarea nu înseamnă că în acel moment ele devin
cumva transformate într-o ființă perfect dreaptă.
Asta nu înseamnă.
De asemenea, nu înseamnă ceea ce au crezut unele religii că înseamnă că în momentul în care tu
crezi în Isus, Dumnezeu îți infuzează cu o anumită har care îți permite să trăiești o viață perfectă
dreaptă înaintea Lui.
Asta nu înseamnă nici asta.
Justificarea este un termen legal sau judiciar.
Medicină legală referitoare la domeniul legalității, a legalului.
Este o declarație legală.
Omul care crede în Dumnezeu.
Dumnezeu declară legal acea persoană dreptățită înaintea Lui, perfect dreptățită înaintea Lui.
Bine, așa că asta este prima lucrare pe care vreau să o vezi.
Persoana care crede în Dumnezeu, așa cum a crezut Abraham în Dumnezeu și i-a fost socotită ca dreptate,
cel drept va trăi prin credință.
Deci, în momentul în care o persoană crede în Dumnezeu, Dumnezeu o declară legal dreptățită înaintea Lui.
Și apoi o altă frază foarte importantă care este adesea omisă.
El îi declară legal dreptățită înaintea Lui și o tratează ca fiind dreptățită înaintea Lui.
Relația Lui este acum guvernată de asta.
El îi declară legal drept și o tratează ca fiind drept.
Vezi asta?
Nu uita aceste două lucruri.
Ele vor fi deosebit de importante atunci când vom ajunge la cruce.
Acum, bine.
Credinciosul în fața lui Dumnezeu este o justificare perfectă.
El te declară legal drept, perfect drept înaintea Lui.
Dacă nu ar fi așa, nu ai putea fi înaintea Lui.
Vezi, nu poți fi înaintea Lui cu o singură pată.
Nu poți fi înaintea Lui cu un singur păcat.
Adam și Eva sunt dovada acestui lucru.
În plus, restul Scripturilor mărturisesc acest lucru.
Deci atunci când El spune că te declară legal drept, nu este parțial adevărat.
Nu este cumva adevărat.
Nu este 99.9% adevărat.
Este perfect și complet adevărat, astfel încât să poți fi în acea relație cu El.
Relația pe care Adam și Eva au pierdut-o printr-o singură încălcare a legii Sale.
Acum, acesta este unul dintre lucrurile pe care oamenii în cea mai mare parte nu le înțeleg.
Am învățat deja din Romani trei că nu este nimeni bun, nu, nici unul.
Deci știm că oricine spune că este bun, nu își înțelege propria situație.
Dar hai să pun în fața ta o situație ipotetică.
Să zicem că cineva era bun așa cum oamenii definesc bunătatea.
Nimeni nu ar îndrăzni să spună că este fără păcat, chiar și cei care cred că sunt buni.
Deci ei cred că pot veni înaintea lui Dumnezeu fiind ceva în genul de dreptate.
Dar nu este cazul.
Poți veni în fața lui Dumnezeu doar cu perfecțiune absolută.
Hai să-ți dau o ilustrație.
Am avut un prieten care m-a învățat asta, și este un mod foarte bun de a mărturisi uneori.
Sunt într-un avion și îmi deschid Biblia.
Uneori în avion, iau cu mine Noul Testament în limba greacă astfel încât atunci când o deschid și o așez pe masa mică acolo, oamenii vor întreba.
Vor să știe ce citești?
Este rusă? Ce este asta?
Și le spun, nu, nu, este Noul Testament în limba greacă și apoi poate încep să le vorbesc despre Domnul.
Și unii băieți m-au întrebat asta.
Și din nou, am învățat asta de la un prieten al meu, Mike Durham.
Mă întreabă, bine, ce trebuie să fac să merg la cer?
Așa că mă uit în jos, mă uit la Biblie și ei vor zice, bine, ce trebuie să fac să merg la cer?
Și le spun, oh, este ușor.
Trebuie doar să fii absolut moral perfect de la momentul nașterii până la momentul morții tale.
Și apoi mă întorc la citit și îi văd din colțul ochiului.
Sunt ca. Și apoi ei vor.
Acum, cum poți merge în cer?
Oh, îmi pare rău.
Trebuie să fii perfect moral fără nicio pată morală, imperfecțiune, păcat, cum vrei să îi spui, doar un act de neascultare.
Trebuie să fii absolut perfect înaintea lui Dumnezeu.
Întreaga ta viață de la momentul nașterii tale până la momentul morții tale.
Și apoi am continuat să citesc.
Și apoi, odată, un tip mi-a zis așa.
Hei. Hei.
Că asta nu e posibil.
Și am zis, da, ai o problemă foarte mare, nu-i așa?
Și am continuat doar să citesc Biblia mea.
Acum, nu am făcut asta ca să îmi bat joc de întrebările lui, ci doar să demonstrez un punct.
Ai lovit fix în punctul cheie, domnule.
E imposibil.
Nu se va întâmpla deloc.
Nu e posibil.
E imposibil.
Și nu poți face nimic în legătură cu asta, nimic.
Ești pierdut.
Ești condamnat și nu ai nicio speranță deloc.
Cu excepția cazului în care Dumnezeu intervine în numele tău.
Vezi tu, asta e întreaga scopul al legii, să încarcereze un om în așa fel încât să nu poată scăpa.
pentru că dacă îi oferi omului puțin spațiu, îi dai doar o mică idee că ar putea să se justifice, el va scăpa.
Și scopul legii este să îi ia asta de la el.
Acum, în ceea ce privește justificarea, vreau să vezi ceva.
Acesta este unul dintre lucrurile care separă creștinismul de toate celelalte religii din lume.
Dacă ai face un curs de religii comparative cu mine, ar fi de fapt destul de simplu.
Pentru că în realitate, există doar două religii în întreaga lume.
Acum, oamenii spun, nu, există o mulțime de religii.
Nu, sunt doar două, într-adevăr.
Le poți încadra în două categorii.
Toate religiile din lume sunt religii ale faptelor.
Faci asta și câștigi mântuirea.
Doar creștinismul, adevăratul creștinism, este o religie a harului.
Acea mântuire nu este prin fapte și, prin urmare, nici un om nu se poate lăuda.
Să spunem că aș avea un evreu ortodox aici.
I-am zis, domnule, dacă eu și reporterul îl interviem și i-am zis, domnule, dacă ați muri acum, unde ați merge?
Și el ar putea spune, ei bine, aș merge pe calea celor drepți.
Du-te în paradis. De ce?
Ei bine, iubesc Torah-ul.
Iubesc legea lui Dumnezeu.
Sunt un om drept. OK.
Dacă vin la musulman și îi spun: domnule, dacă ai muri acum, unde ai merge?
S-ar putea să spună, în paradis. De ce?
Iubesc Coranul. Am făcut pelerinaje, rugăciuni zilnice, am dat milostenie.
Sunt un om drept.
Vii la creștinul adevărat.
Domnule, dacă ai muri acum, unde ai merge? În cer.
De ce? Acum, aici e diferența.
Creștinul spune: În păcat m-a conceput mama mea și în păcat m-am născut.
Am încălcat fiecare poruncă a Dumnezeului meu.
Și chiar acolo este un reporter. Îl opresc și îi spun, hei, hei, oprește-te.
Cei doi alții, înțeleg că vor merge în paradis pentru că merită.
Ei vor merge în paradis pentru că au câștigat asta.
Dar tu, eu nu înțeleg.
Îmi spui că vei merge în paradis în același timp când îmi spui că de fapt meriți chiar opusul.
Meriți condamnarea. Deci, domnule, cum vei ajunge în paradis?
Acești bărbați pretind că merg în ceruri pe baza propriei lor virtuți și merite, dar tu pretinzi că nu ai nicio virtute sau merit.
Cum ai să ajungi în ceruri?
Și creștinul răspunde, pentru că merg în ceruri.
Pe baza virtuții și meritor a lui Isus Hristos, Domnul meu.
Și acesta este motivul pentru care creștinul este singura persoană care poate pretinde că merge în ceruri fără să se laude.
Pentru că declară, de asemenea, că nu are nicio legătură cu propria lui dreptate înaintea lui Dumnezeu,
că totul are legătură cu Hristos.
Acum, să fac o mică paranteză aici, care este foarte importantă.
Tot ce v-am descris acum este justificarea.
Nu vreau să credeți că după ce o persoană este cu adevărat justificată, ea continuă să trăiască o viață de încălcare a legii în păcat.
Asta nu este adevărat.
Dar vreau doar să subliniez că mântuirea nu este niciodată câștigată prin ceea ce a făcut creștinul,
ci prin ceea ce s-a făcut pentru el în Isus Hristos.
OK, este foarte, foarte important să înțelegeți asta.
Nu am nimic în mâna mea, ci mă agăț pur și simplu de cruce.
Isus este dreptatea mea.
Nu îndrăznesc să-mi pun încrederea în ceva trecător, ci mă sprijin complet pe Numele lui Isus.
Pe Hristos, stânca solidă stau.
Tot pământul altfel este nisip înecăcios.
Este doar Hristos, doar Hristos, doar Hristos.
Și asta este uimitor.
Acesta este motivul pentru care apreciez atât de mult viața lui Martin Luther.
Aici văd o lucrare autentică a lui Dumnezeu.
I s-a revelat în propria conștiință, chiar înainte ca un Nou Testament să-i fie pus în mâini,
că toate faptele lui bune erau ca niște zdrențe murdare și nu găsea pace.
Și ar spune, dar tu ești cel mai sfânt dintre noi.
Și totuși nu găsea pace.
I se dădeau lucruri de făcut, să spele podele, penitență, tot felul de lucruri.
Dar tot nu găsea pace.
Nimic nu poate lua păcatul meu.
Și vedea pe Dumnezeu așa cum este, împotriva păcatului și plin de mânie.
Dar când un Nou Testament a ajuns în mâinile sale, a înțeles că Hristos era purtătorul de păcate.
Și pentru că Hristos a plătit pentru păcatul nostru, cei drepți pot trăi prin credință în ispășire.
S-a făcut un sacrificiu.
Acum. Aici scrie în versetul 23 sau 24, fiind justificat ca un dar prin harul său.
Acum, acest lucru este destul de redundant.
Fiind justificat, este aproape ca și cum ai spune fiind justificat ca un dar, ca un dar.
Acum, chiar aici în textul nostru.
Spune fiind justificat ca un dar.
Cuvântul tradus este Dorian în greacă, și este un cuvânt care este folosit într-un alt loc din Noul Testament, în evanghelii, în evanghelia lui Ioan cu referire la Mesia.
Și spune, practic, m-au urât fără motiv.
Mesia vorbind, m-au urât fără motiv.
Acum, ce înseamnă asta?
Mesia, Isus Cristos, nu a păcătuit niciodată împotriva cuiva.
Nu a dat niciodată cuiva un motiv să-l urască.
Și asta este înțelesul aici.
Dumnezeu ne-a salvat, ne-a justificat, chiar dacă nu i-am dat niciodată un motiv să o facă.
Singurul lucru pe care l-am dat vreodată lui Dumnezeu motive să facă este să ne condamne.
Deci ne-a salvat nu din cauza noastră, ci în ciuda noastră și datorită Lui.
Acesta este un adevăr foarte important.
Să mai spun o dată.
Dacă vezi altceva într-un om decât un monstru, este doar din cauza harului restrâns al lui Dumnezeu care împiedică acel om să arate ca, ei bine,
să facă din Hitler să pară un băiat de cor.
Dumnezeu nu a trebuit să ne salveze.
Dacă nu ne-ar fi salvat, ar fi fost totuşi Dumnezeu, ar fi fost totuşi iubire.
Şi nu ar fi avut nevoie de nicio explicaţie.
El nu ne-a salvat din cauza vreunei valori inherent în noi sau a vreunei virtuţi morale sau a ceva bun găsit
în niciunul dintre noi, nicio motivare.
Dumnezeu ne-a salvat din cauza lui Dumnezeu.
Dumnezeu ne-a iubit pentru că Dumnezeu este iubire.
Acum, vezi, este greu pentru noi să înţelegem de ce, pentru că iubirea noastră nu este o iubire ca a lui Dumnezeu.
În cea mai mare parte, iubim pentru că persoana care este obiectul iubirii noastre are ceva care atrage afecţiunile noastre.
Dacă te-ai îndrăgostit de soţia ta, probabil că dacă eşti un bărbat normal, ea a fost drăguţă cu tine.
Ea a vorbit frumos cu tine.
Acum, aş paria că nu ai fi mers niciodată pe acel culoar dacă când ai întâlnit-o,
ea te-a lovit cu un doi înainte.
Și apoi de fiecare dată când o vedeați, ea spunea lucruri rele despre tine, te lovea și te scuipa.
Aș presupune că probabil nu te-ai căsători cu femeia aceea, dar ea a fost draguță cu tine și ți-a plăcut de ea.
Și așa, virtutea ei și orice lucru pozitiv pe care îl avea atrăgeau afecțiunea ta.
Nu era nimic în tine care să atragă afecțiunea lui Dumnezeu și să-L facă să te iubească.
Acum, mulți oameni se supără pentru asta, dar pentru mine, găsesc o mare bucurie în asta.
Pentru că dacă mă iubește și acum, chiar dacă nu i-am dat niciun motiv, mă iubește acum.
Chiar când eșuez.
Dragostea Lui pentru mine nu depinde de mine.
Și asta e bine pentru că eu sunt mereu în schimbare.
Sunt schimbător.
Dar dragostea Lui este constantă pentru că El nu se schimbă niciodată.
El este imuabil. Vedeți că asta e un lucru bun.
Este un lucru bun.
Dacă relația noastră ar fi 50-50.
Aș fi în teroare constantă.
Pentru că nu o să-mi îndeplinesc partea de 50 la sută.
Dar dacă relația noastră depinde în totalitate de el, ei bine, asta e altă poveste pe care o vezi.
Dacă mântuirea ar fi nouăzeci și nouă virgulă nouă nouă nouă nouă nouă nouă nouă nouă la sută de la Dumnezeu
și restul ar fi supunerea ta, nu ai avea nicio speranță în afară de iad.
Așa că el spune că suntem justificați ca un dar prin harul lui.
Favorescerea sa nemeritată.
Și apoi spune. Prin răscumpărare, care este în Hristos Isus,
și vorbim doar despre sintagma Hristos Isus acum în Hristos Isus.
Și și aceasta este să o spun altfel.
Un tânăr s-a apropiat de mine odată după ce am predicat și mi-a spus: Frate Paul,
Isus este tot ce avem nevoie. Și i-am spus: Tânărule, Isus este tot ce avem.
În afara lui, nu avem nimic.
Vezi, te-ai născut în această lume, conform Epistolei către Romani, capitolul cinci,
te-ai născut în Adam în sfera păcatului său, a condamnării și a morții sale.
Când te naști din nou, când crezi, ești plasat în sfera de a fi în Hristos,
unde în loc de condamnare, există justificare, și în loc de moarte, există viață.
Dar este doar în a fi în Hristos în Hristos,
identificarea noastră cu Isus este ceea ce ne mântuiește.
Nimic altceva. Acum, acum ne vom adresa celei mai mari probleme din întreaga Biblie.
Dacă, dacă Dumnezeu nu ar fi mântuit pe nimeni și ne-ar fi condamnat pe deplin și complet,
nu ar fi avut nevoie să dea nicio explicație.
Nu ar fi avut. Dar pentru că ne-a mântuit, există nevoia de a da o explicație.
Acum, aici este problema. Dacă Dumnezeu este drept.
El nu te poate ierta.
Acum, știu că este foarte greu pentru cultura noastră să înțeleagă asta pentru că nu avem simțul dreptății
și întotdeauna găsim scuze pentru păcat.
De exemplu, în Statele Unite, dacă un student pică și nu-și face munca și nu-și face lucările la sfârșitul semestrului,
poate merge de obicei la profesor și spune, poți să-mi dai o temă suplimentară ca să-mi îmbunătățesc nota?
Este întotdeauna ceva la sfârșit care poate salva pe cineva.
Sau dacă cineva intră într-un McDonald's.
Și scoate un pistol și omoară mai multe persoane, spune, nu a fost vina mea.
Este pentru că atunci când eram mic, părinții mei nu m-au dus niciodată să mănânc la McDonald's.
Nu, în serios, întotdeauna există o scuză pentru păcat.
Întotdeauna există o cale de ocolire.
Dar aici este problema. Dumnezeu nu este ca tine.
Dumnezeu este drept. Dumnezeu nu este rău. El este drept.
Și așa cel mai mare problemă și vă rog, aceasta nu este o exagerare.
Nu exagerez, cea mai mare problemă din întreaga Biblie.
Motivul pentru care a fost scrisă întreaga Biblie și întregul motiv al Evangheliei este această dilemă.
Dacă Dumnezeu este drept, el nu te poate ierta.
Și dacă te iartă și te declară drept, el nu mai este drept.
Și tu spui, ei bine, nu înțeleg de ce.
Ei bine, hai să folosim un exemplu uman.
Să zicem că un bărbat intră în casa ta și îți ucide întreaga familie.
Și când te întorci acasă, îl prinzi strangulându-ți cel mai mic copil cu sânge pe mâini.
Îl prinzi pe bărbat, îl arunci la pământ și îl legi, apoi suni la poliție.
Poliția vine, adună toate probele.
Omul ți-a ucis întreaga familie și a fost dus la închisoare.
Apoi este scos pentru a-și avea ziua în instanță.
Și toți oamenii din satul tău sunt acolo dorind să afle ce se va întâmpla.
Judecătorul intră, se uită în jos la omul care a înjunghiat întreaga ta familie, soție și copii.
Și spune așa, eu sunt un judecător iubitor, încet la mânie, plin de bunătate și răbdare.
Te iert, ești liber să pleci.
Care va fi reacția ta și reacția oamenilor din sat?
Vor spune că acest judecător este la fel de corupt ca omul care a ucis familia ta.
Nu este aceasta una dintre marile noastre plângeri, cel puțin în toate locurile în care călătoresc în întreaga lume,
mai ales în lumea a treia, cea mai mare plângere este aceasta.
Toți judecătorii noștri sunt corupți.
Așa că acum iată întrebarea, ai încălcat fiecare lege a lui Dumnezeu.
Dacă Dumnezeu te iartă pur și simplu, El nu este drept.
Dacă te lasă să pleci, El nu mai este un Dumnezeu drept.
Acum, vreau să știi ceva, voi fi foarte strict în legătură cu asta.
Dacă crezi că acesta este un detaliu minor, nu înțelegi nimic despre Evanghelie
și nu înțelegi nimic despre caracterul lui Dumnezeu.
Acum, știu că sunt cuvinte dure, dar trebuie să o spun.
Vezi, de aceea nu putem înțelege Evanghelia.
Noi credem că Dumnezeu este ca noi.
Majoritatea oamenilor nu au făcut niciodată un studiu serios despre cine este Dumnezeu.
Acum, am auzit evangheliști spunând asta,
în loc să fie doar drept cu tine, Dumnezeu iubea.
Nu se mai predă logică în școală, nu-i așa?
Pentru că singura concluzie este aceasta, că dragostea lui Dumnezeu este nedreaptă.
Vezi, Dumnezeu nu își poate ignora justiția pentru a-și arăta dragostea.
El nu poate, El nu va face asta.
Una dintre lucrurile, când spui că Dumnezeu este perfect,
de cele mai multe ori ce cred majoritatea oamenilor este că Dumnezeu nu păcătuiește.
Dar trebuie să vezi că va mult mai departe decât atât.
Când teologul spune că Dumnezeu este perfect,
înseamnă că toate atributele Lui există în armonie perfectă
și că El nu va ignora un atribut în favoarea altuia.
Dar există o armonie perfectă în tot ceea ce este Dumnezeu.
El este iubitor, dar trebuie să fie drept în iubirea Sa.
El nu poate nega dreptatea Sa pentru a-și manifesta dragostea.
Cei mai mulți oameni nu înțeleg asta,
și prin urmare nu pot înțelege Evanghelia.
Acum, vreau să mergem prin Biblie,
și vom analiza câteva lucruri.
Vreau să începem în cartea Exodului, capitolul 34.
Și vreau să demonstrăm această problemă.
Vreau să demonstrăm această problemă.
Exod 34, versetul 5.
Spune că Domnul S-a coborât în nor și a stat acolo cu El,
adică cu Moise, pe măsură ce chema Numele Domnului.
Acum, aceasta este una dintre acele rare ocazii în Scripturi
în care Dumnezeu coboară și vorbește El însuși,
și unde Dumnezeu spune, Vă voi spune cine sunt.
Acest pasaj din Exod 34 este la fel cu pasajul Isaia 6.
Știți, în anul în care regele Isaia a murit, am văzut de asemenea pe Domnul înălțat și înălțat,
și trenul mantiei Sale a umplut templul,
și deasupra Lui stătea kerubul, și fiecare avea șase aripi.
Cu două și-au acoperit fața, cu două și-au acoperit picioarele,
și cu două zburau.
Și unul striga către celălalt, Sfânt, sfânt, sfânt este Domnul oștirilor,
întreaga pământ este plin de slava Lui.
Și pragul ușii s-a mișcat la vocea Celui ce striga,
și casa s-a umplut de fum.
Aceasta este la același nivel.
Versetul 6, apoi Domnul a trecut înaintea Lui și a proclamat,
Domnul, Domnul Dumnezeu.
Este o declarație a suveranității sale.
Și El spune, plin de compasiune și îndurare, încet la mânie,
și plin de bunătate și adevăr,
care păstrează bunătatea pentru mii,
care iartă nelegiuirea, păcatul și greșeala.
Până acum, totul bine.
Acest lucru este minunat.
Este absolut frumos.
Și apoi vreau să subliniez ceva.
Mai întâi, înainte să vorbească despre iertare, care este o acțiune,
vorbește despre caracterul Său.
Toate acțiunile lui Dumnezeu trebuie să se conformeze cu caracterul Său.
Vezi asta?
De aceea când oamenii spun, care este standardul pentru dreptate?
Nu ar trebui să spui doar voința lui Dumnezeu, chiar dacă acesta este adevărat.
Este mai bine să fii puțin mai holistic
și să spui caracterul și voința lui Dumnezeu.
Ei bine, acum, așa că El spune toate aceste lucruri frumoase.
Și apoi în versetul 7, El spune,
iartă iniquitatea, trădarea și păcatul.
Ce se întâmplă aici?
Acesta este foarte ebraic, ebraic.
Ce vreau să spun prin asta?
Când cineva din America vrea să atragă atenția asupra ceva,
își ridică vocea, sau ar putea să pună un semn prin el,
sau să-l sublinieze, sau ceva.
Pentru evreu, când vrea să sublinieze ceva, el repetă.
Putem vedea chiar asta în cartea Pildele
cu ceea ce numim paralelisme ebraice,
unde spune, să vă creez unul.
Cel rău nu va locui în țară.
Cel rău va fi tăiat.
Spun aceeași lucru de două ori.
Schimb puțin pentru a adăuga un accent specific
sau pentru a defini primul frază cu al doilea.
Deci când auziți sfânt, sfânt, sfânt,
întotdeauna trebuie să aveți în minte,
mai presus de orice știm despre Dumnezeu, El este sfânt,
pentru că El niciodată nu spune, Dumnezeu este drăguț, drăguț, drăguț.
El niciodată nu spune, Dumnezeu este milostiv, milostiv, milostiv.
El nici măcar nu spune, Dumnezeu este iubire, iubire, iubire.
El spune, Dumnezeu este sfânt, sfânt, sfânt.
Singurul lucru pe care vrei să îl știi despre Dumnezeu, dacă e ceva, este că El este sfânt.
Acum aici, El face ceva similar cu ceea ce vedem în Marele Porunca.
Vei iubi pe Domnul, Dumnezeul tău, cu toată inima ta, sufletul, mintea și puterea.
Mulți predicatori vor interpreta greșit acea trecere
și vor crede că pot diviza psiha umană
în inimă, suflet, minte și putere.
Asta nu este deloc ceea ce face Isus, așa că nu face asta.
Ceea ce face din nou este foarte ebraic.
El spune că încarcă un termen pe altul
doar pentru a-ți spune să-L iubești pe Dumnezeu cu tot ce ești.
Deci, dacă interpretezi acea poruncă într-o idee grecească despre un om tripartit
și toate aceste lucruri diferite, vei avea probleme.
Asta nu e ceea ce face.
El doar spune să-L iubești pe Dumnezeu cu tot ce ești.
Acum, când el listează trei tipuri de păcate aici,
El iartă iniquitatea, transgresiunea și păcatul.
Deși putem analiza fiecare în parte din acele în ebraică
și găsim ceva puțin diferit în fiecare,
asta nu e scopul de a ne da o lecție despre păcat.
Punctul este că El iartă toate tipurile și felurile de păcat.
Și aceasta este o veste minunată, nu-i așa?
Acum, uite la ce vreau să îți atrag atenția.
Până acum, Dumnezeu ne-a vorbit despre caracterul Său,
și apoi spune: Iert toate tipurile și felurile de păcat.
Dar acum să mergem mai departe cu versetul șapte.
Care iartă nelegiuirea, călcarea legii și păcatul, totuși nu va lăsa
nevinovatul nepedepsit.
Vezi problema?
Vezi că există o contradicție aici?
El spune, Iert toate tipurile și felurile de păcat.
Iert orice fel de păcat al vinovatului,
dar nu voi lăsa nevinovatul nepedepsit.
Aici e dilema ta.
Nu o vom rezolva încă, dar o vezi?
Este acolo.
Iert toate tipurile și felurile de păcat,
dar oricine comite toate tipurile și felurile de păcat,
voi pedepsi.
Avem nevoie de puțin ajutor în acest sens.
Foarte bine, acum să mergem la Proverbe pentru un moment.
Proverbe 17.
În Proverbe 17, versetul 15, în traducerea norvegiană,
poate fi același verset, sau unul înainte sau unul după.
Nu sunt sigur.
Dar în Proverbe 17, 15, se spune:
Cine îi scuză pe cei răi și cine condamnă pe cei drepți,
amândoi sunt într-o abominație înaintea Domnului.
Acum, știi ce tocmai s-a spus?
Cine îi scuză pe cei răi sau păcătoși este ce?
O abominație înaintea Domnului.
Ce este o abominație?
Ei bine, să spunem așa.
Este cel mai rău lucru pe care îl poți fi.
Este una dintre cele mai puternice cuvinte din toate Scripturile,
nu cel mai puternic cuvânt.
Termen negativ.
Deci acum, iată o altă problemă.
Am privit deja la Exod și spune,
Iert toate tipurile și felurile de păcat,
dar voi pedepsi pe toți cei vinovați.
Și apoi aici, vedem o altă problemă.
Pentru că în Romani 3, ce am învățat?
Dumnezeu îndreptățește.
Pe cine îndreptățește Dumnezeu?
Pe cei răi.
Dar aici, înseamnă că oricine îi scuză pe cei răi conform Cuvântului lui Dumnezeu
este o abominație înaintea lui Dumnezeu.
Sper că vezi problema.
Vrei să vorbim despre Evanghelia 101 sau pașii simpli ai Evangheliei?
Aici e.
Și totuși, majoritatea oamenilor nici măcar nu au auzit de asta.
Acesta este sensul Evangheliei.
Deci Dumnezeu îi îndreptățește pe cei răi și Dumnezeu spune că oricine îi îndreptățește pe cei răi.
este o abominatie inaintea Lui.
Dumnezeu spune ca iarta toate tipurile si felurile de pacate,
dar pedepseste pe oricine este vinovat de toate tipurile si felurile de pacat.
Bine, sa mergem acum la Romani pentru un moment.
Sa ne intoarcem la locul nostru.
Vom merge dincolo de Romani 3.
Si vreau sa ne uitam la Romani 4, versetul 7,
unde Pavel il citeaza pe David.
El spune, binecuvantati sunt cei ale caror fapte fara lege le-au fost iertate
si a caror pacate au fost acoperite.
Bine, acum suna asta ca un judecator drept?
Un om fara de lege apare in fata lui si el il iarta.
Un incalcator de lege.
Nu numai ca, dar ii acopera pacatele.
In Statele Unite, avem o zicala,
il baga sub covor.
Si folosim acest tip de terminologie cu judecatori corupti.
El doar a ascuns asta sub covor ca nimeni sa nu-l vada.
Este inca acolo, dar l-a ascuns.
Aceasta nu este limbajul unui judecator drept al intregii pamant care va face ce este corect.
Acest lucru nu este corect.
Si asa ne intoarcem la intrebarea noastra.
Cum poate Dumnezeu, și Pavel va spune asta, el va folosi această frază.
Uită-te în Romani 3, OK?
Uită-te în Romani 3 și uită-te la versetul 26.
Pentru demonstrarea, spun, a dreptății Lui în prezent
astfel încât el să fie drept și justificatorul răufăcătorilor.
Pavel ne pune asta în față și majoritatea oamenilor nu au văzut-o niciodată.
Întrebarea este, cum poate Dumnezeu să justifice pe cei răufăcători și totuși să fie drept?
Aceasta este întrebarea.
Din întreaga Biblie.
Este motivul pentru care erau sacrificate și oferite miei.
Este motivul pentru care erau ucise vițele.
Este motivul pentru care erau sacrificați taurii.
Este motivul pentru tot.
Această problemă.
Cum poate Dumnezeu să fie drept?
Și în același timp, să justifice oameni răufăcători.
Ei bine, să mergem mai departe în Romani 3.
Spune fiind justificați ca un dar prin harul Lui prin răscumpărare,
care este în Hristos Isus, pe care Dumnezeu L-a arătat public ca o ispășire în sângele Lui prin credință.
Acum, sunt două cuvinte care ies în evidență aici.
Ar putea fi două dintre cele mai importante cuvinte din întreaga Biblie.
Cu excepția numelui lui Dumnezeu.
Unul dintre ele este răscumpărarea, iar celălalt este propțiunea.
Aceste două cuvinte sunt absolut esențiale pentru înțelegerea Evangheliei.
Acum, să le analizăm.
Răscumpărare.
Ce înseamnă?
Înseamnă să plătești un preț pentru a obține libertatea unui sclav, unui captiv sau închis.
Să plătești un preț.
Acum, cine a plătit prețul?
Iisus Hristos.
Care a fost prețul?
Moartea Sa pe Calvar.
Pentru cine a fost plătit prețul?
Acum, aici trebuie să fii atent sau vei ajunge în tabăra ereticilor.
În biserica timpurie, a apărut o erezie care continuă și astăzi.
Aceea că din cauza păcatului lui Adam, Adam și rasa umană erau sclavi ai diavolului.
Și când Iisus a murit pe cruce, El a făcut o plată diavolului pentru a elibera oamenii de el.
Aceasta este erezie.
Există chiar un film pe care l-am văzut în care vezi un păcătos în închisoare și este legat de un perete și este pe cale să fie bătut, biciuit și omorât.
Vezi cum o umbră se apropie de el și vezi cum biciul este gata să cadă.
Și naratorul spunea chiar înainte ca Satan să vină cu biciul său.
Isus a stat între păcătos și Satan și pe cruce, Isus a suferit biciul.
Acesta este erezie.
A fost un bici și era cineva care venea împotriva păcătosului și Isus a stat în locul păcătosului pentru a simți biciul pe spatele său.
Dar nu diavolul avea biciul în mână.
Era Dumnezeu.
A fost justiția lui Dumnezeu.
Era Dumnezeu cel care venea împotriva păcătosului.
Era Dumnezeu cel care trebuia să primească justiția lui Dumnezeu din cauza păcatului omului.
Justiția lui Dumnezeu fusese ofensată și cerea pedeapsa, care era moartea sub mânia lui Dumnezeu.
Pentru a satisface justiția și a potoli mânia lui Dumnezeu, Isus Hristos s-a interpuns și pe cruce, el a dus păcatele poporului său și toată mânia.
Furia furioasă a unui Dumnezeu sfânt și drept s-a revărsat peste capul lui Isus.
Și așa cum a spus Isaia, acesta l-a zdrobit pentru că a fost de bună plăcere a Domnului.
A fost de bună plăcere a lui Yahweh să-l zdrobească.
Astfel am fost răscumpărați.
Acum, ispășirea, este o idee similară.
Că justiția lui Dumnezeu fusese ofensată de răutatea noastră și că justiția Sa cerea moartea noastră.
Acum, nu doar o simplă moarte, o dată pentru totdeauna, nu doar moartea fizică, ci mânia lui Dumnezeu Atotputernic vărsată asupra omului în eternitate pentru crimele infinite pe care oamenii le-au săvârșit împotriva Sa.
Acum, pentru ca acea mânie să fie potolită, trebuia să fie făcut un sacrificiu pentru a satisface justiția lui Dumnezeu și acest sacrificiu a fost moartea lui Hristos, un ispășitor.
Un ispășitor este un sacrificiu care satisface cerințele justiției și potolește sau calmează mânia lui Dumnezeu.
Acum, vreau să ne uităm pentru un moment la Hristos ca purtător de păcate.
Am multe note și studii despre asta, dar în mare parte, atunci când am un traducător, trebuie să simplific foarte mult pentru că sunt atât de multe lucruri de spus.
Dar vreau să vă dau măcar o idee generală.
Să ne uităm mai întâi la a doua Epistola către Corinteni, capitolul cinci, versetul douăzeci și unu.
A doua Epistola către Corinteni, capitolul cinci, versetul douăzeci și unu.
El l-a făcut pe Cel ce nu cunoștea păcatul să fie păcat pentru noi, pentru ca noi să devenim neprihănirea lui Dumnezeu în El.
Dumnezeu L-a făcut pe El, adică pe Isus, Cel ce nu cunoștea păcatul, să fie păcat pentru noi.
Acum, mai întâi, să ne uităm la asta.
El nu cunoștea păcatul.
El trăia în perfectă conformitate cu legea lui Dumnezeu.
Acum, pentru a merge un pas mai departe și a vă arăta exact despre ce vorbim, vreau să vă gândiți la ceva.
Cineva m-a întrebat o dată, care este cel mai mare păcat?
Și doar în glumă, știți, pentru că nici nu este o întrebare biblică, am dat acest răspuns.
Presupun că cel mai mare păcat ar fi încălcarea cel mai mare porunca.
Și care este cea mai mare poruncă? Să iubești pe Domnul, Dumnezeul tău, cu toată inima, sufletul, mintea și puterea ta.
Acum, dacă aș putea să vin acolo și să stau chiar în fața ta acum și să îți pun ambele mâini pe umerii tăi și să te privesc direct în ochi, aș face-o.
Dar sunteți prea mulți.
Iată ce vreau să înțelegeți.
Nu a existat niciodată un moment în viața ta în care ai respectat acea poruncă.
Nu există un moment în viața ta în care ai iubit vreodată pe Domnul, Dumnezeul tău, cu toată inima, sufletul, mintea și puterea ta.
În alt mod de a spune este că nu a existat niciodată un moment în viața ta în care l-ai iubit pe Dumnezeu așa cum trebuie să fie iubit.
Dacă spui că ai făcut asta, ai blamat.
Nici un moment.
Acum, să punem totul împreună.
Nu a existat niciodată un moment în miile de ani ai istoriei umane.
Nu a existat niciodată un moment în toată umanitatea, miliarde și miliarde de oameni, nici pentru o secundă nu a iubit cineva vreodată pe Domnul, Dumnezeul lor, cu toată inima, sufletul, mintea și puterea.
Acum, uită-te la asta.
Nu a existat niciodată un moment în care Isus să nu iubească pe Domnul, Dumnezeul său, cu toată inima, sufletul, mintea și puterea.
Vezi acum ce înțelegem prin fără păcat?
Nu este doar despre respectarea legii.
Vorbește despre o persoană.
El a făcut fiecare moment din viața sa acolo unde umanitatea a eșuat mereu.
Nimeni nu a reușit vreodată să facă asta măcar pentru o secundă.
El a fost fără păcat.
Acum, alt lucru despre fără de păcat pe care vreau să-l vezi, și eu nu.
Probabil nu avem mult timp să mergem acolo, dar.
Vreau să.
Vreau doar să te uiți la.
Ei bine.
Spune că a învățat ascultare din lucrurile prin care a suferit.
Așa spune autorul Ebraicilor.
Nu avem timp să trecem prin toate.
Așa spune.
El a învățat ascultare prin lucrurile prin care a suferit.
De asemenea, știm din relatarea lui Luca că a crescut.
În înălțime, în totul a crescut.
Deci avem aici acesta.
Fiul lui Dumnezeu.
Care devine un om, Dumnezeu, fiul care devine un om și este omul-Dumnezeu, dar a renunțat la privilegiile divinității sale și umblă pe pământ ca un om.
Nu uita niciodată asta.
Vezi, biserica, adevărata biserică a trebuit întotdeauna să apere divinitatea lui Hristos și apărând divinitatea lui Hristos, de multe ori am trecut cu vederea umanitatea lui.
A umblat pe pământ ca un om.
Acum.
Când spune că a fost ispitit ca noi în orice fel, dar fără păcat.
Din nou, mulți oameni nu gândesc asta în profunzime.
Și voi folosi o ilustrație de ridicare greutăți, o ilustrație de powerlifting pentru a vă explica acum.
Să spunem că campionul norvegian de powerlifting la squats stă chiar aici și apoi sunt eu.
Acum sunt bătrân și slab, dar încă mă pot descurca, OK?
Bine, așa că tu pui o bară olimpică pe spatele meu și pui o bară olimpică pe spatele lui.
Nicio problemă pentru el, nicio problemă pentru mine.
Arăt bine aici.
OK, acum iei două discuri, OK, pui un disc pe o parte și un disc pe cealaltă parte a lui.
Pui două discuri pe ale mele.
Încă sunt OK.
OK.
OK. Acum iei încă două discuri și le pui pe el, și ai 100 de kilograme și pui două discuri pe mine, ai 100 de kilograme.
Eu încă sunt bine.
El încă se descurcă foarte bine.
Bine, acum să ridicăm lucrurile la încă două discuri.
Deci acum avem șase discuri pe el și nu știu câte kilograme sunt, dar sunt trei sute cinci lire sterline.
Și sunt și trei sute cinci pe mine.
Încep să transpir.
Bine, acum mergem la patru farfurii, puneți-le pe el.
Acum nu mergem în jos, stăm doar acolo, puneți patru farfurii.
El e așa.
Încep să tremur.
Mergi la cinci farfurii, el încă stă.
Eu merg în jos.
El încă mai stă și apoi pui încă două farfurii.
El încă mai stă.
Pui încă două farfurii.
El încă mai stă.
Pui încă două farfurii, el încă mai stă.
Asta înseamnă când Isus Hristos a fost ispitit ca noi în toate felurile, dar fără păcat.
Nu înseamnă că a fost ispitit în același fel ca noi toți și a rămas fără păcat.
Noi suntem ispitiți, plecăm.
El este ispitit, rămâne.
Ispita devine mai grea, el rămâne.
Noi am căzut deja, toți noi, întreaga umanitate.
Ispita devine mai grea, el rămâne din nou, rămâne din nou, rămâne.
Și vreau să vă uitai la asta când e în Grădina Ghetsimani.
Acum gândiți-vă la asta.
El transpiră, picături de sânge.
Este plin de agitație, nu din cauza unui crucifix roman.
Dar din cauza mâniei lui Dumnezeu care urmează să se deverseze asupra lui.
Acum, cred, și am văzut acest lucru și printre unii scriitori puritani,
că pe măsură ce a crescut în înălțime ca un băiețel și pe tot parcursul vieții sale și apoi în slujba sa,
cred că ceva de genul acesta s-a întâmplat.
Ori de câte ori s-a întâmplat, i s-a dezvăluit lui.
El știa că va răscumpăra poporul său.
Era ca un șoc în pieptul său.
Și a spus, nu voința mea.
Este a ta.
Și apoi, pe măsură ce timpul său a trecut, cuvintele au căpătat un sens mai profund în ceea ce ar însemna, ce ar trebui să facă,
mult mai intens.
L-a lovit în piept ca un camion.
Și a spus, nu voința mea, ci a ta.
Și apoi din nou, pe măsură ce a continuat în viața sa, a devenit tot mai pe deplin dezvăluit.
Ce ar însemna pentru el să-și răscumpere poporul.
Și l-a lovit în piept ca un camion.
Și a spus, nu voința mea, ci a ta.
Și apoi în acea ultimă noapte din Getsemani, întreaga forță a ceea ce ar însemna pentru el să moară pentru poporul său.
el devenind păcat în locul lor, tatăl îl părăsind și tatăl vărsând toată ura sa asupra unicului său fiu născut.
Și l-a lovit în piept ca un camion.
Și a spus, nu voia mea, ci a ta.
Asta vorbim despre.
Mergem mult dincolo de ceea ce lecturile superficiale din Noul Testament vă pot oferi.
De fiecare dată mai greu, de fiecare dată mai intens și de fiecare dată a stat pe poziție acolo unde noi am fi căzut în primele minute.
Acum, se spune că el era fără păcat, dar apoi se spune.
El l-a făcut păcat în numele nostru.
Acum, ce înseamnă asta?
Înseamnă că atunci când Isus era pe cruce, că el a devenit corupt și murdar și mâlos sau.
S-a dezvoltat moral, dar trebuie să răspunzi la această întrebare.
Citești asta, el a devenit păcat și mergi mai departe.
Nu poți să mergi mai departe.
Ce înseamnă asta?
Ei bine, răspunsul este de fapt găsit în a doua parte a acestui verset.
Astfel încât să devenim neprihănirea lui Dumnezeu și a lui.
Acum, să ne întoarcem la definiția noastră.
Când o persoană crede în Dumnezeu, este declarată legal drept cu Dumnezeu.
Și apoi ce se întâmplă?
Sunt tratați în acest fel.
Pe cruce, Hristos a fost declarat legal vinovat înaintea lui Dumnezeu, și a fost tratat în acest fel.
Ce înseamnă asta?
Câteva lucruri.
Mai întâi de toate.
Dumnezeul meu, Dumnezeul meu, de ce m-ai părăsit?
Am auzit preoți spunând că Dumnezeu privea din cer și l-a văzut pe fiul său suferind pe cruce și nu a putut să-l privească.
Este absolut ridicol.
Isus nu a spus, de ce nu te poți uita la mine?
A spus, de ce m-ai părăsit, abandonat?
Și iată de ce.
Habacuc ne spune că ochii Lui sunt prea puri pentru a privi răul.
Pe acel copac, Hristos a purtat păcatul nostru.
Și Tatăl s-a întors.
Acum vorbim acum intrăm în ideea relației persoanelor în cadrul Treimii.
Dumnezeu nu a creat lumea din cauza unei nevoi pe care ar fi avut-o.
Dacă le spui vreodată copiilor tăi că Dumnezeu i-a făcut pentru că era singur, ai blasfemi.
Lumea nu este rezultatul unei nevoi pe care ar avea-o Dumnezeu.
Lumea este rezultatul superabundenței lui Dumnezeu.
Nu avea nevoie.
Motivul pentru care nu avea nevoie este pentru că Dumnezeu a existat într-o relație perfectă în Treime.
Tatăl se bucura de fiu, fiul se bucura de tată.
Dragostea Duhului Sfânt curgând prin toate.
Fără nevoie.
Conținut perfect.
Fiu era satisfacția pură a tatălui, iar tatăl, satisfacția pură a fiului, nu aveau nevoie de nimic.
Dar acum, pe acea cruce.
Este rupt.
Fiu a fost întotdeauna bucuria Lui.
Bucuria lui Dumnezeu, bucuria tatălui purtând gloria tatălui, dar pe acea cruce, este rupt.
Este rupt.
Vreau să-ți cer să-ți păstrezi locul și să mergi pentru un minut la Psalmii 22.
Versetul unu.
Dumnezeul meu, Dumnezeul meu, de ce m-ai părăsit?
Departe de mântuirea mea sunt cuvintele suspinului meu.
Oh, Dumnezeul meu, strig de zi cu zi, dar tu nu răspunzi.
Și noaptea, dar nu am odihnă.
Sună familiar?
Hristos este pe acea cruce, abandonat de Dumnezeu.
Și el practic își exprimă plângerea.
El spune, te strigăm.
Nu a existat niciodată un moment în istoria poporului tău al legământului, Israel, când un om drept a strigat către tine și tu l-ai respins.
Dar eu sunt fiul tău și atârn de un pom și tu m-ai părăsit.
De ce?
Și el continuă.
El ne dă răspunsul.
Ei bine, să citim totul în versetul trei.
Totuși tu ești sfânt și ești așezat deasupra laudei lui Israel și te-au încrezut părinții.
S-au încrezut în tine.
S-au încrezut și tu i-ai eliberat.
Au strigat și au fost eliberați în tine.
S-au încrezut și nu au fost dezamăgiți, dar eu sunt un vierme și nu un om sau o oglindire a oamenilor și disprețuit de oameni.
Și ceea ce spune el este ceea ce am spus, se luptă, nu a existat niciodată o vreme în istorie.
Tot Israelul a strigat către tine și tu i-ai eliberat, dar eu atârn de un pom și m-ai părăsit.
De ce?
El oferă răspunsul.
în versetul trei, tu ești sfânt.
În versetul șase, dar eu sunt un vierme.
El a devenit păcat.
El a fost făcut păcat pentru noi.
Du-te la capitolul Isaia, du-te la capitolul trei al Galatenilor.
Capitolul trei al Galatenilor.
Versetul zece.
Pentru că toți cei care își pun nădejdea în faptele legii sunt sub blestem; pentru că este scris: „Blestem.este oricine”.
Toți cei care nu respectă tot ce este scris în cartea legii și nu le îndeplinesc, vedeți ce spune acest lucru?
Toți sunt sub blestem.
De ce?
Singura modalitate de a nu fi sub blestem este să faci tot ce este scris în lege și să le îndeplinești.
Și dacă nu ai făcut-o, ești sub un blestem care ne pune pe toți sub blestem.
Acum, ce înseamnă să fii sub blestem?
Gândește-te la asta.
Ce crezi că înseamnă când cineva te blesteamă cu ochiul rău?
Adică, ce crezi că înseamnă să fii sub blestem?
Înseamnă să fii sub o povară.
Ce înseamnă asta?
Haide să punem altfel problema.
Omul care este blestemat de Dumnezeu.
Ultimul lucru pe care îl va auzi.
În momentul când face primul său pas în iad.
Este ca întreaga creație să se ridice în picioare.
Și aplaudând lui Dumnezeu pentru că Dumnezeu l-a scos de pe pământ.
Nu există nimic mai rău.
Asta înseamnă să fii sub o blestem.
Dar acum uită-te la versetul 13.
Hristos ne-a răscumpărat de blestemul legii, devenind el însuși blestem pentru noi, căci este scris, blestemat e oricine este atârnat de un copac.
Păcatul tău.
A fost pus pe Hristos.
El a devenit purtătorul păcatului.
El a devenit șarpele ridicat în pustie.
A devenit jertfa ispășitoare.
Este uimitor faptul că ispășirea levită Leviticul 16 a necesitat două capre.
Pentru a descrie cu adevărat ce s-a întâmplat lui Isus pe cruce.
Păcatele sunt atribuite primei capre și ea este ucisă.
Murind pentru păcat.
Păcatele sunt atribuite celei de-a doua capre și este alungată în afara taberei să rătăcească în pustie și să moară părăsită de Dumnezeu.
Deci Isus, spune scriitorul Evreilor, a suferit în afara porții.
Tăiat de la poporul lui Dumnezeu.
Îndepărtat de Dumnezeu.
Dumnezeul meu, Dumnezeul meu, de ce m-ai părăsit?
Vezi, a purta păcatul este ceva ce ai făcut întotdeauna.
Știm mai mult sensul răului păcatului decât un pește înțelege că este ud pentru că este tot ce am cunoscut vreodată.
Să spunem că una dintre voi, domnișoarele tinere, poate ați crescut în biserică toată viața, nu ați privit niciodată televizorul,
ați fost educate corespunzător acasă.
Ești atât de delicată în sufletul tău.
Inocentă cum ar putea fi cineva.
Ca un om.
Într-o zi decizi să mergi în marele oraș aici în Norvegia și să vorbești cu prostituatele și în timp ce le dai materiale.
Deodată, vine poliția și le împachetează pe toate prostituatele și le aruncă în spatele unui camion mare și tu ești înghesuită cu ele.
Prostituatele, ele râd.
Au trecut prin asta de o mie de ori.
Tu, tu ești într-un colț terifiat.
Ești atât de rușinat și te scot din vagon și te duc la secția de poliție.
Îți fac fotografii, îți iau amprentele, te împing, spun lucruri teribile despre tine.
Te aruncă în închisoare.
Din nou, te uiți peste și toate prostituatele râd, își vopsesc unghiile.
Spunând glume și tu ești în colț, nici măcar nu poți respira.
Simți că tot ce ești pe dinăuntru o să iasă și o să mori.
Asta nici măcar nu începe să descrie pe Hristos pe un copac.
Niciodată neștiind păcatul, el nu a cunoscut păcatul, nu a cunoscut defăimarea.
Nu a văzut niciodată altceva pe fața tatălui său decât cel mai mare, cel mai afirmativ, cel mai iubitor zâmbet.
Și pe acel copac, el a purtat păcatul tău și a devenit blestemat, blestemat de Dumnezeu.
Și vezi, nu poți înțelege Evanghelia cu toate aceste predici ridicole care au loc astăzi.
Dacă nu înțelegi, de aceea am petrecut atât de mult timp vorbind despre mânia lui Dumnezeu,
că el și-a ascuțit sabia, că el și-a pregătit săgețile, că mereu este supărat.
De ce? Ca să știi ce a căzut peste capul lui Isus.
Nu e de mirare că această Evanghelie ridicolă pe care o propovăduiesc astăzi nu are putere pentru că nu este Evanghelia.
Așa că a purtat păcatul nostru, a devenit blestemat și apoi ce?
Tată, treacă această cupă de la mine.
Treacă această cupă de la mine.
Ce era în această cupă?
Îmi amintesc că am auzit atât de multe predici că Isus, în omnisciența sa, s-a uitat înainte și a văzut biciul cu nouă cozi venindu-i peste spate și a văzut sulița intrându-i în coastă și coroana de spini pe capul său și cuie în mâinile sale.
Și a spus: Tată, du-mă departe de acolo.
Aceasta nu se întâmplă deloc.
De unde avem aceste idei romantice?
După învierea lui Isus.
Și Înălțarea sa în cer pentru câteva secole următoare, o mulțime de creștini au murit pe cruci.
Unii dintre ei răstigniți cu capul în jos, alții înfulecați cu o formă primitivă de kerosen.
În timp ce atârnau din copac.
Acum, nu este uimitor că istoria martiriului ne spune că mulți dintre acești creștini au mers la cruce cu bucurie.
Cântând imnuri.
Deci o să-mi spui că urmașii lui Isus merg la cruce, crucea romană și biciul roman și cuiele romane și toate acestea cântând imnuri și numărându-le bucurie.
Dar liderul lor este atât de speriat încât se ascunde într-o grădină și sângerează stropi de sânge.
Crezi sincer că a fost o cruce romană?
Acum, nu vreau să iau nimic de la suferințele fizice ale lui Isus, nimic.
A fost o moarte sângeroasă.
A trebuit să fie.
A fost înfiorător când l-au pus pe acel copac.
Nici măcar nu-l puteai recunoaște în forma unui om.
Dar asta nu este motivul pentru acea rugăciune din grădină.
Este uimitor pentru mine.
Toți acești oameni umblând ca și cum ar fi mici teologi.
Și totuși nu pot vedea ce se întâmplă aici.
Îmi amintesc că odată predam, am mers să predau la capela unei școli reformate.
Aceasta este o școală bazată pe teologia reformei, așa cred.
Și vorbeam cu directorul școlii și el a întrebat, ce vei fi?
Am spus, pe cine voi predă astăzi la capelă?
El a spus, de la grădiniță până la clasa a 12-a.
Am spus, ei bine, este un grup destul de larg.
El a spus, nu va fi o problemă.
Și a întrebat, despre ce vei predă?
Am spus, ei bine, urma să predau despre ispășire.
El a spus, excelent, excelent.
Va fi foarte util pentru copiii noștri.
Și eu mă gândeam.
Îi învăț pe pastorii despre propiere și ei nu o urmează.
Așa că am intrat acolo, am început să predau și aveam un corp de studenți mare și m-am uitat la corpul de studenți și am spus,
poate cineva să-mi spună ce era în cupă?
Și o fetiță de opt sau nouă ani a ridicat mâna.
Și am spus, da.
Și știi, în adevărata modă, ea se ridică, își pune mâna mică pe bancă așa și spune, Domnule, mânia Atotputernicului Dumnezeu era în cupă.
Iată înțelepciunea lui Dumnezeu.
Domnule, mânia Atotputernicului Dumnezeu era în cupă.
Wow.
Nu este uimitor?
Uneori trist, văd copii în biserica copiilor separați de bătrâni și de orice altceva și niciodată nu le este predat nimic în afara de cum să picteze imagini cu Arca lui Noe sau haina colorată a lui Iosif.
Da, dragul meu prieten, tu ești un copil de un an care poate înțelege crucea.
Trebuie să ne întoarcem la catehizare și să-i învățăm pe copiii noștri.
Mânia Atotputernicului Dumnezeu era în cupă.
Ce înseamnă mânie?
Un cuvânt ebraic care se referă de fapt la nas.
Într-un sens.
Vorbește în principal despre ideea ca un taur sau un animal furios care este atât de furios, încât nasul îi este umflat de mânie.
Mânia lui Dumnezeu este ura sfântă a unui Dumnezeu drept împotriva răului și împotriva oamenilor răi.
Și pentru ca El să poată ierta poporul său și totuși să fie drept, cineva trebuia să sufere această mânie.
Și așa, pe cruce, Hristos a purtat păcatul nostru și Tatăl său i-a întors fața de la el și apoi Tatăl său l-a zdrobit sub forța completă a urii sfinte și drepte împotriva răului.
Vreau să fii tu.
Să te gândești doar pentru un moment că suntem într-un mic sat la aproximativ un sfert de kilometru de baza unei baraje.
Și acea baraj este înaltă de o milă, un kilometru înaltă.
Și acea baraj are un kilometru lățime și este plină până la refuleu cu apă.
Și deodată, ești în colibă ta acolo, chiar la baza acelei baraje.
Și apoi, brusc te trezești la un zgomot puternic și alergi la ușă și aici vine acest val de apă.
Nu contează cât de repede poți înota, nu contează cât de mare este rezistența ta, nu o să fi găsit.
Și chiar înainte ca apa să te lovească, pământul se deschide.
Și te duce în jos fără să atingă nici o picătură piciorul tău.
Imaginează-ți o piatră de moară, zece mii de kilograme și deasupra ei, o altă piatră de moară și ai un mic bob de grâu și îl pui acolo și doar pentru o fracțiune de secundă, se menține și apoi întreaga forță îl zdrobește și-l macină în pulbere.
Și când iese pe partea cealaltă, nu mai e nimic.
Asta a făcut Hristos.
Furia mâniei lui Dumnezeu l-a zdrobit.
Acum, Biblia spune asta.
Că munții se topesc sub mânia lui Dumnezeu, că mările se usucă sub mânia lui Dumnezeu de nenumărate ori, se întreabă, cine poate rezista mâniei?
A lui Dumnezeu, este o întrebare retorică.
Răspunsul este, desigur, nimeni.
Dar Hristos este în mod literal înghițit, înghițit și zdrobit de mânia tatălui său.
Și spui, ei bine, putea face asta.
El era Dumnezeu.
E adevărat.
Dar nu înțelegi ce spui.
Vreau să te uiți la asta în felul acesta.
El era o divinitate.
Dar aici el este pe cruce ca un om, ca un om.
Dacă crezi că divinitatea lui îl acoperea astfel încât mânia și suferința să fie mai puțin, te înșeli.
Dar mai degrabă, aș privi lucrurile în felul acesta, că divinitatea lui era dedesubtul lui, susținându-l astfel încât să poată suporta și să poată experimenta ca un...
Ai, înțelegi ce spun?
Acest om ca un om a suportat furia lui Dumnezeu, care ne-ar pulveriza în mai puțin de o secundă.
Dar pentru că divinitatea lui l-a susținut și l-a ținut în viață, el a continuat să sufere și să sufere.
Ce niciun om nu ar putea suporta nici măcar pentru o fracțiune de secundă.
Și apoi, chiar înainte să moară, a strigat.
S-a sfârșit, plătit în întregime.
El a plătit pentru crimele noastre împotriva lui Dumnezeu.
Acum, vreau doar pentru un moment să merg la o pasaj obscur din cartea lui Mica.
Capitolul Micaias șapte.
Versetul 18.
Cine este un Dumnezeu ca tine care iartă nelegiuirea?
Și trece peste actele rebeliunii resturilor posesiunii sale, vezi, iarăși ne-am lovit de aceeași problemă.
El nu-și păstrează mânia pentru totdeauna pentru că se bucură de iubirea neîncetată.
Vezi asta? Iată că iarăși ne confruntăm cu această problemă.
Dacă este drept, cum își iartă el inechitatea?
Cum trece peste rebeliune?
Cum face asta?
Versetul 19, el va avea din nou compasiune de noi.
Cum își va călca în picioare iniquitățile noastre.
Da, vei arunca toate păcatele lor în adâncul mării.
Acum ascultă-mă.
Știi de ce citim pasaje ca acestea?
Și nu vedem.
Pentru că nu le citim în contextul lui Hristos.
Crezi că el spune asta acum, uită-te la mine.
Acest lucru este atât de important.
Când majoritatea oamenilor citesc asta, cred că Dumnezeu ia păcatul tău, îl aruncă pe jos și îl calce în picioare.
Dumnezeul nostru ia păcatul tău, îl pune pe o minge și îl aruncă în mare.
Asta cred majoritatea oamenilor.
Și de aceea nu este putere în asta.
Vezi, tu nu poți face asta.
Păcatul comis trebuie pedepsit în aceeași monedă în care a fost comis.
Omul a făcut asta, omul trebuie să moară.
Deci când se spune că El va călca sub picioare iniquitățile noastre, trebuie să vezi asta în
contextul lui Hristos, El ia păcatul tău de pe tine, dar nu-l aruncă pe pământ și
nu-l călca sub picior.
El îl pune pe Hristos și apoi îl călca sub picior.
Îți dai seama?
Și apoi El nu ia păcatul tău și nu-l adună într-o minge și nu-l aruncă în ocean.
Ei scriu toate acele cântări stupide despre asta.
Acestea sunt stupide pentru că Îl lasă pe Hristos în afara ecuației.
El ia păcatul tău, îl înfoaie într-o minge, îl pune pe Hristos și îl aruncă pe Hristos în oceanul mâniei Sale.
Acum.
Îți amintești când apostolii, discipolii creșteau pe mare cu Isus și a izbucnit o furtună puternică?
Îți amintești de asta?
Și unde era Isus?
Dormind în prova bărcii, dormind în barcă.
Acum, de ce este important asta?
Îți amintești de Iona?
Ei traversează marea.
Unde era Iona când a început furtuna?
Dormind în prova bărcii.
Ce se întâmplă?
Iona, pentru că era un profet neascultător, mânia lui Dumnezeu a stârnit marea.
Vreau să crezi, cred că este adevărat că atunci când acei apostoli traversau acea mare și Isus dormea în acea barcă, la fel ca Iona și oceanul acela a venit, poate că marea a început să se miște.
Poate că au gândit exact la fel.
Este acesta un Iona?
Am urmat un profet fals?
Este exact aceeași situație, același scenariu.
Și astfel mânia lui Dumnezeu s-a aprins împotriva lui Iona, și astfel ei l-au prins pe Iona și l-au aruncat în mânie, l-au aruncat în mare și mânia s-a potolit.
Iona era vinovat.
Dar în acea barcă cu acei apostoli era unul mai mare decât Iona.
Și când mânia lui Dumnezeu a stârnit marea aceea.
Știu la ce te gândești, a ieșit și a spus, liniștește-te.
Și asta a făcut.
Dar dacă vrei să înțelegi cu adevărat ideea.
El nu era vinovat.
Dar s-a aruncat în mare.
Și a potolit furtuna cu propria sa moarte.
Acesta este un salvator uimitor pe care îl avem.
Acum, întoarceți-vă la Romani trei.
Uitați-vă la versetul 25, pe care Dumnezeu l-a arătat public ca o mijlocire în sângele său prin credință.
A fost pentru a-și arăta dreptatea deoarece, în îngăduința lui Dumnezeu, el a trecut peste păcatele comise înainte pentru demonstrarea, spun eu, a dreptății sale în prezent, astfel încât să fie drept și justificatorul celui care are credință în Isus.
Acum, ce înseamnă asta?
Vreau să ne uităm mai întâi la versetul 25, a spus că Dumnezeu l-a arătat public.
Dumnezeu l-a răstignit pe Isus pe o cruce în centrul universului religios.
A făcut-o în mod public.
Cuvântul poate însemna literalmente afișat pe panouri, ca atunci când conduci pe drum și vezi semne mari.
Dumnezeu și-a arătat public fiul ca fiind răstignit.
Și suportând mânia lui Dumnezeu.
Acum, de ce a făcut asta?
Spuneți că să ne salveze.
Da.
Dar de ce a făcut-o public?
El ne va da răspunsul.
Versetul 25, acesta a fost pentru a demonstra dreptatea sa.
Acesta a fost motivul pentru care Dumnezeu a arătat public pe Isus, pentru a demonstra sau dovedi că Dumnezeu este drept.
Acum, de ce ar avea nevoie Dumnezeu să facă asta?
De ce ar avea nevoie Dumnezeu să demonstreze tuturor că El este cu adevărat drept?
Pentru că în îngăduința lui Dumnezeu, El a trecut cu vederea păcatele comise anterior.
Acum, ce înseamnă asta?
Ei bine, lasă-mă să îți explic.
Doar să creez ceva aici pentru tine, poate să te ajute să înțelegi.
A fost o mare problemă de-a lungul întregii istorii umane.
Nu este cum crezi tu.
Dumnezeu ar fi trebuit să condamne fiecare om, să judece fiecare om și să nu aibă milă de niciun om.
Un judecător drept ar face asta.
Imaginează-ți pe Satan, el a căzut și ce s-a întâmplat când a căzut?
Ce s-a întâmplat?
Vreau să te gândești la asta.
El a fost judecat.
Justiție perfectă.
Nicio ofertă de mântuitor, nimic.
Acesta este un lucru pe care vreau ca oamenii să-l înțeleagă.
Când îngerii au căzut, Dumnezeu nu le-a trimis un mântuitor.
El nu a trebuit să ne trimită pe unul.
Deci, imaginează-ți acuzatorul, nu doar al fraților, ci și al lui Dumnezeu.
Aici este Adam în grădină.
El păcătuiește.
Poți să-ți imaginezi pe Satan?
Ha! Ce este asta?
Dacă mănânci din pom, vei muri.
El este viu.
Și nu numai că este viu, îi dai o promisiune.
Acoperi păcatul său.
Nu va face judecătorul întregii pământului dreptate?
Unde este dreptatea ta?
Oh, și Noe Noe Noe ar fi trebuit să moară, de asemenea.
Noe era un păcătos.
Ar fi trebuit să moară cu restul lor.
Unde este dreptatea ta?
Oh, în Avraam, îl numești pe Avraam prietenul tău?
El a mințit despre soția sa și i-a pus viața în pericol.
Nu te-a crezut.
Oh, în Israel, poporul tău, tot timpul te-au urmat în deșert,
ei au închinat idolilor caprei.
Ar fi trebuit să fie toți distruși.
Oh, și David, un om după inima ta, un curvar și un criminal.
Și de-a lungul istoriei, cum poți face asta?
Cum poți ierta acest popor?
Cu două mii de ani în urmă, Dumnezeu a răspuns la această întrebare.
Satană, vrei să știi cum pot oferi o promisiune unei rase căzute?
Vrei să știi cum pot salva un om și o familie printr-o barcă?
Vrei să știi cum îl pot numi pe Avraam prietenul meu?
Vrei să știi cum să îl pot numi pe David fiu?
Vrei să știi cum pot fi credincios poporului meu legat?
În Israel, uită-te acum la copac pentru că acolo fiul meu moare pentru ei toți.
Nimeni nu a ajuns vreodată în ceruri decât prin moartea ispășitoare a lui Isus Hristos.
Avraam a mers în ceruri din cauza morții ispășitoare a lui Isus Hristos.
Credința singură nu te va reconcilia cu Dumnezeu dacă nu a fost făcut un sacrificiu.
Și Hristos este acel sacrificiu.
Și când a murit, el a dovedit o dată pentru totdeauna că acest Dumnezeu al milostivirii și harului, el nu și-a părăsit justiția.
Deci credeai că Evanghelia este ceva ce poți învăța în cinci minute, a.
Ceva ce poate fi găsit într-un mic pliant.
Acum știi toate lucrurile mari și poți trece la altceva.
Nici măcar nu am atins încă Evanghelia.
În tot ceea ce am spus până acum, nici măcar nu am început să studiem Evanghelia lui Isus Hristos.
Este minunat, nu-i așa?
Mai există comori de descoperit.
Așa că el moare.
El moare.
Și îl îngroapă.
Și în a treia zi.
El învie.
Și când a înviat.
A fost declarația lui Dumnezeu.
De fiu, de împăratie, de Dumnezeu.
De stăpânire, de judecată, de proprietate asupra tuturor lucrurilor.
Acesta este fiul meu iubit.
Oferă-mi niște dovezi, Dumnezeule, dacă învierea nu este suficientă, atunci du-te în iad pentru că este singura pe care o vei primi.
Dumnezeu nu se joacă cu păcătoșii.
El nu își pune fiul în fața lor, rugându-i să vină.
Fiul său este Domn și Mântuitor și Împărat.
Aud toți acești predicatori spunând să-L faci pe Isus Domn în viața ta.
El este Domn în viața ta.
Pleacă capul.
Nu poți face altceva decât un idol oricum.
Pleacă capul.
El s-a ridicat din morți și s-a arătat mulțimii de martori și a fost o mărturie suficient de puternică pentru ca acei oameni să iasă și să facă ce?
Fiecare dintre ei a murit ca martir, dar nu și-au schimbat mesajul cu excepția lui Ioan.
Și a trăit până la o vârstă bătrână de persecuții cumplite și tot nu și-a schimbat mesajul.
Nu și-au schimbat mesajul.
De ce? Pentru că era adevărat.
El s-a ridicat din nou din morți și apoi a urcat la dreapta lui Dumnezeu.
Acum, iată ce vreau să vezi.
El s-a întors la locul unde era înainte.
El s-a întors la gloria pe care o avea cu Tatăl înainte de întemeierea lumii.
Dar iată ce trebuie să înțelegeți.
Este diferit acum.
Acum El stă pe tron în plină glorie ca Dumnezeu, dar și ca fratele nostru.
El este un om.
Gândiți-vă la asta.
Reconcilierea care s-a produs acum, mediatorul între Dumnezeu și om, strigătul lui Iov a fost răspuns.
Oh, dacă ar fi existat doar unul care ar fi putut-și pune mâna pe mine fără să mă omoare și să-și pună mâna pe Dumnezeu fără să fie ucis de Dumnezeu.
Și acum îl avem, pe Dumnezeu omul.
Spurgeon spunea întotdeauna că o scară nu servește la nimic dacă nu ajunge și sus și jos.
El trebuie să fie om să ne atingă.
El trebuie să fie Dumnezeu să atingă pe Dumnezeu.
Și acolo El stă.
Acum, vreau să mergem rapid.
La unul dintre pasajele mele preferate din Biblie, Psalmul 24.
Versetul unu.
Pământul este al Domnului și tot ce conține lumea și cei ce locuiesc în el, căci El l-a întemeiat pe mări și l-a întemeiat pe râuri, suveranitatea absolută și autosuficiența lui Dumnezeu.
El nu are nevoie de nimic și stăpânește peste tot.
El nu are nevoie de nimic de la om.
Versetul trei, cine va urca pe dealul Domnului și cine va sta în locul Său sfânt?
Acum, aceasta este întrebarea.
Cine poate merge în cer?
Cine poate sta acolo unde este Dumnezeu?
Aici este răspunsul.
Cel ce are mâini curate și inimă curată, cel ce nu și-a ridicat sufletul către minciună și nu a jurat înșelător.
Vă calificați vreunul?
Nu.
Și nici eu.
Nimeni nu se califică.
Și așa cum Ioan plângea pentru că nu era nimeni vrednic să deschidă pecețile acelei cărți.
Așa plângem și noi pentru că nu este nimeni vrednic să intre în acest loc.
Nu avem speranță pentru că nu ne calificăm în niciuna din aceste lucruri.
Le-am încălcat pe toate.
Și apoi.
Versetul șapte.
Isus Hristos, omul înviat din morți, se înalță spre porțile cerului.
Și el strigă, ridicați-vă capetele, vechi porți și fiți ridicate vechi uși antice ca să intre Împăratul slaviei.
Și brusc se produce o agitație în cer, îngeri alergând la zid, uitându-se peste și strigând aceasta, cine este acest Împărat al slavei?
Cine îndrăznește să strige către aceste porți?
Niciun om nu a ajuns până aici.
Cine ar îndrăzni să-și pună mâna pe clanța acestor uși?
Cine crezi că ești?
Și Hristos, mărețul nostru victor, Isus, omul, el strigă, ridicați-vă capetele, vechi porți și fiți ridicate vechi uși antice ca să intre Împăratul slaviei.
Și pentru prima dată în toată eternitatea, acele uși se deschid la comanda unui om.
Dumnezeu omul, Mesia, Fiul.
Și el a intrat în acel loc prin dreptul propriei sale virtuți și merite, ceva ce nimeni altcineva nu a făcut.
Îți dai seama că chiar și îngerii care sunt în cer nu sunt acolo prin propriul lor merit?
Sfântenia lor nu este inherentă.
Sfântenia lor este derivată.
Ea vine de la Dumnezeu.
Dar aici sta un om a carui sfintenie nu este derivata.
Este a sa pentru ca este omul lui Dumnezeu.
Si tot cerul cade cu fata la pamant si se inchina.
Scoate-ti diadema regala si incoroneaza-L Domn peste tot.
Si El urca pe tron.
Si observati asta, nu este ca Esther.
Nu trebuie sa astepte sa vada daca sceptrul este intins pentru el in aprobare.
El ia tronul prin dreptul sau.
Si imi pot inchipui sedand alaturi de tatal sau.
Tata, s-a sfarsit.
Fiule, s-a sfarsit cu adevarat.
El este centrul tuturor lucrurilor.
Totul a fost facut pentru el.
Totul exista pentru el.
Totul exista prin puterea lui.
Nu exista nimic care sa nu fie pentru el.
Fiecare pietricica de nisip de pe plaja, fiecare piatra rostogolita pe tarmurile tale stancoase
au fost facute de el si pentru el.
El este Imparatul imparatilor, Domnul domnilor, mantuitorul rascumparatilor.
Si acest Isus care a fost rastignit a fost facut atat Domn, cat si Christos.
Si acest Isus care a urcat in nori se va intoarce.
Și când se va întoarce, va fi cel mai mare moment de bucurie și glorie pentru unii
și cel mai înspăimântător coșmar pentru alții.
În timp ce își adună oamenii lângă el și distruge pe cei răi în fața sa.
Aceasta este vestea bună.
Acum, ce veți face?
Nu vă voi cere să rostiți o rugăciune și să-i cereți lui Isus să vină în inima voastră.
Nu vă voi cere să participați la vreun ritual.
Nu vă voi cere să încercați să vă reformați viața, însă prin autoritatea Cuvântului lui Dumnezeu,
Vă voi porunci să vă pocăiți de păcatele voastre și să credeți în vestea bună.
Și apoi vă voi avertiza să fugiți de mânia ce va veni.
Și vă voi spune că sunt mulți care își mărturisesc numele, însă atunci când vor sta înaintea Lui
în acel mare zi, vor auzi, plecați de la mine, voi lucrătorilor nelegiuirii.
Niciodată nu v-am cunoscut, faceți ca apelul și alegerea voastră.
Sigur, testați-vă pe voi înșivă.
Dovada unei adevărate convertiri este că dacă v-ați pocăit pentru viață eternă, veți continua să vă pocăiți.
Și dacă ați crezut pentru viață eternă, veți continua să credeți.
Și să creșteți și să vă schimbați.
Și deși nu poți crește la fel de repede ca unii, deși pot fi doi pași înainte și trei pași înapoi și patru pași înainte și un pas înapoi,
știi asta, cel care a început o lucrare bună în tine o va termina.
Până în ziua lui Isus Hristos.
Sfinților. Știți la fel de bine ca și mine că de-a lungul istoriei bisericești.
Unii credincioși s-au evidențiat în mod deosebit.
În virtute. În devotament, dăruire, sacrificiu, crezi doar că erau mai buni decât tine?
Nu. Atunci de ce au părăsit lumea și L-au urmat?
De ce au considerat tinerețea lor nimic și frumusețea lor putreziciune?
De ce au renunțat la bogățiile lor și L-au urmat pe Cristos în ținuturi pustii?
Nu a fost pentru că erau de o calitate superioară decât tine.
Au văzut ceva poate nu ai văzut niciodată.
Gloria acestui evangheliu.
Este acest lucru care motivează inima unui om.
Există destulă putere în acest mesaj pentru a conduce fiecare suflet către evlavie pentru o eternitate.
Nu te enerva.
Nu merge la o conferință și nu te entuziasma doar pentru a vedea cum se stinge.
Trei zile mai târziu.
Nu mergeți la vreun învățător mistic pentru a vă atinge și a vă doborî, astfel încât să aveți o putere mai mare de a străbate această viață.
Absolută prostie.
Dar uitați-vă la Hristos, căutați slava și frumusețea lui Hristos în scripturi și pe genunchii voștri,
pentru că dacă în seara aceasta vă mirați că ați auzit unele lucruri pe care nu le-ați mai auzit,
știți că chiar printre oamenii al căror cunoștințe limitate sunt bine cunoscute, chiar printre oameni, ceea ce v-am împărtășit în seara aceasta.
Nu este nici măcar începutul a ceea ce părinții noștri știau despre Evanghelie.
Să ne rugăm.
Tată, mulțumesc pentru Evanghelia Ta.
Oh, Dumnezeule, ca ea să lucreze în poporul Tău.
Și să le aducă cea mai mare asigurare și speranță, să fie o lumină.
O forță de conducere, o pasiune.
Oh, ca ei să-L cunoască pe vechiul Dumnezeu.
Și să Te iubească pe Tine.
Ca toate lucrurile deșarte care ne atrag cel mai mult să fie sacrificate, Doamne.
Ție, slavă să fie.
Nu nouă, Ție.
În numele lui Isus.
Amin.
Dacă vă simțiți neliniștit în legătură cu sufletul vostru și nu știți dacă sunteți creștin.
Ai fi mai mult decât dispus să vorbești cu tine, oricare dintre noi de aici împreună cu pastorii.
Frate Bjorn, Tony, eu, alții.